בית משפט השלום בנתניה	
	16 במאי 2012	
ת"א 2953-08 רדי ואח' נ' טיולי גשר לעולם בע"מ

	
בפני 	כב' השופטת  ד"ר איריס רבינוביץ ברון

תובעים	
1.ידידיה רדי
2.שושנה ברגמן
3.אלה ברגמן
4.ענבל גלעדי
5.בתיה גלעדי
6.חיה שרה סגל
7.יצחק סגל
8.יהודית מזוז
9.רחל אביעד
10.נעמה הלוי
11.שולמית עמרם
12.רבקה גויטה
13.אהרון גויטה
14.יפה בן ישר
15.מאיר בן ישר
16.שולמית שמעון
17.משה שמעון
18.יצחק ברמלי
19.מזל ברמלי
20.יוסף תהלה
21.רבקה תהלה
22.שלמה אלתר
23.איטה אלתר
24.דר' פנינה מייזליש
25.שמחה כהן
26.חיים כהן
27.רבקה מנדלבום
28.יששכר גבאי
29.רות גבאי
30.אורלית תמר מאיוסט
31.יעקב מאיוסט
32.קורלי קווני
33.אלברט שמוא שמשון
34.שמואל גרייס
ע"י ב"כ עו"ד ענת לביא-אזולאי	

נגד

נתבעת
	
טיולי גשר לעולם בע"מ
ע"י ב"כ עו"ד אפרים גנץ	

פסק דין	

מבוא
1.	בפני תביעה על סך 374,000 ₪ שהגישו התובעים, כנגד הנתבעת, טיולי גשר לעולם בע"מ (להלן:"הנתבעת" או "גשר").
2.	התובעים, 34 במספר, השתתפו בטיול מאורגן שערכה הנתבעת, טיולי גשר לעולם בע"מ לשבדיה, נורבגיה ודנמרק. 
	הנתבעת, חברה פרטית, המפרסמת את עצמה כמארגנת טיולים, בין היתר, תוך התמחות בטיולים המתאימים לאוכלוסיה הדתית. 
הטיול המאורגן התקיים בין התאריכים 29.7.07 – 09.08.07 ותוכנן בהתאם לחוברת הטיולים שהוציאה הנתבעת לשנת תשס"ז-תשס"ח 2007, בה פירוט אודות הטיולים השונים  (להלן: "חוברת הטיולים").
התובעים יצאו לטיול בלווי מדריכה מטעם הנתבעת, הגב' ורדה הלפרין (להלן: "הגב' הלפרין" או "המדריכה").
3.	התובעים טוענים,  כי הנתבעת הפרה את ההסכם ביניהם באופן רצוף ובוטה עד כי יש לראות בטיול כישלון תמורה מוחלט. על כן הם זכאים לטענתם להשבת התמורה ששילמו וכן פיצוי בגין עוגמת נפש ובסה"כ העמידו את התביעה על סך של 374,000 ₪.  
הנתבעת כופרת בטענות התובעים וטוענת כי פעלה בהתאם לתנאים בחוברת הטיולים. 
4.	התובעים הגישו תצהירים מטעמם. בדיון ההוכחות נחקרו רק חלק מהתובעים בהתאם להסכמה ועל מנת לייעל את הדיון. ב"כ הצדדים הסכימו כמפורט בפרוטוקול (ר' עמ' 9 ש' 27-23) כי שאר התובעים לא ייחקרו וכי תצהיריהם ישארו חלק מחומר הראיות, מבלי שהיה בכך משום הסכמה של הנתבעת לאמור בהם. מבין התובעים נחקרו נגדית מר שמעון משה, מר יוסף תהילה, מר אהרון גואטה, הגב' בתיה גלעדי, ד"ר פנינה מייזליש והגב' יפה בן ישר. 
מטעם הנתבעים הוגשו תצהיריהם של המדריכה, הגב' ורדה הלפרין ושל מנהל קשרי לקוחות אצל הנתבעת, מר יוסף גליק, אשר נחקרו על תצהיריהם. 

טענות התובעים
5.	התובעים פירטו בכתב התביעה טענות מרובות, החל מטענות לגבי מהלך הדברים עוד בטרם יצא הטיול לדרך ואי הזמנת מזון כשר לחלק מהטיסות, כאשר עיקר הטענות עניינן אי עמידה של הנתבעת בהתחייבויותיה לספק תנאים נאותים לצורך שמירת השבת וכן ביחס לרמה של  שניים מהמלונות בהם שוכנו במהלך הטיול. עוד טענו התובעים בקשר  לכך שהנתבעת לא דאגה לכח עזר למדריכה באופן שהצריך את התובעים לסייע בידה במטלות שונות.
בכתב התביעה, התובעים טוענים, כי לא אורגנה פגישה מקדימה טרם הטיול לצורך העברת הנחיות, מתן הסברים ויצירת היכרות ראשונית, אלא המדריכה התקשרה לכל אחד בנפרד.
	לטענתם, בדרך הלוך, בטיסה שבין וינה לשטוקהולם לא סופק אוכל כשר וכך גם בטיסה חזור משטוקהולם לוינה. 
לטענתם, הועסקה על ידי הנתבעת מדריכה אחת ששימשה גם בתפקידים של מלצרית, טבחית, משגיחת כשרות וסבלית לציוד שהובא מהארץ. חלק מהתפקידים הוטלו על התובעים והם נאלצו לסייע בסבלות ציוד נוסף מעבר לציודם האישי, סיוע בהכנת הארוחות ועוד. זמן יקר מהטיול הושקע בארגונו על ידי התובעים עצמם. 
נתבע 20, מר יוסף תהילה, נאלץ לסייע למדריכה לסחוב את הציוד ובאותו הזמן נגנבו ממנו חפציו האישיים.
לטענת התובעים, הנתבעת הציגה את הטיול כמותאם לשומרי מצוות. המדובר בטיול יקר יותר מטיול רגיל, כאשר בפועל נחלו מפח נפש כפול, הן מהטיול עצמו והן מהיותו לא מותאם לשומרי מצוות.   
התובעים טוענים, כי הם נאלצו, לחלל שבת בשל מחדלי הנתבעת ביום השבת   ה- 4.8.07.
התובעים מבקשים לקבוע, כי הנתבעת נכשלה בארגון הטיול, גרמה לתובעים עוגמת נפש רבה, הביאה אותם לנסיבות אשר גרמו להם לחלל שבת.
התובעים מציינים בסיכומיהם, כי לפני בית המשפט הוצגו שתי גרסאות סותרות, כאשר התובעים, העידו כנגד עדותה היחידה של המדריכה.
התובעים מבקשים ליחס משקל לכך שהנתבעת הציעה לפצותם כבר במהלך הטיול, אולם הם סירבו לכך בשל מסמך עליו נדרשו לחתום. 
טענות הנתבעת
6.	הנתבעת טוענת, כי קיימה את כל התחייבויותיה בהתאם למפורט בחוברת הטיולים ואף מעבר לכך, כי פעלה בסבירות לארגון הטיול ונקטה בכל האמצעים הסבירים לסיפוק הצרכים המיוחדים של שומרי מצוות.
 	הנתבעת טוענת, כי לא חלה עליה חובה לקיים מפגש קבוצתי  לפני היציאה לטיול. 
הנתבעת טוענת, כי הגב' הלפרין מדריכה טיולים לסקנדינביה כ- 16 שנים לשביעות רצונם של משתתפי הטיולים ומעסיקיה. המדריכה ביצעה את עבודתה ביעילות ומיומנות. הנתבעת טוענת, כי התובעים לא נדרשו לסייע למדריכה ומי שעשה כן, פעל מרצונו הטוב. 
הנתבעת טוענת, כי התובעים נהנו מהטיול והנאה זו לא הוסתרה בזמן אמת. 
הנתבעת כופרת בטענה כי גרמה למי מהתובעים לחלל שבת.
דיון והכרעה
7.	אין מחלוקת כי התובעת הגדירה את הטיול כטיול המותאם במיוחד לציבור הדתי. 
אין מחלוקת כי חוברת הטיולים שצורפה, על תנאיה, מהווה את הסכם ההתקשרות בין הצדדים. 
על כריכת חוברת הטיולים מצויין באופן מודגש "הווי דתי" ו"אוכל כשר". הנתבעת אף אינה מכחישה כי היא מתמחה בטיולים לקהל הדתי. עמודים 61-60 לחוברת הטיולים עוסקים בטיול נשוא התביעה ומפרטים את תנאיו.  
חסכון הנתבעת בהקצאת כח אדם 
8.	התובעים טוענים, כי הנתבעת העסיקה לצורך הטיול הנדון רק מדריכת טיולים. אולם, בפועל, נאלצה המדריכה לשמש כמלצרית, טבחית, משגיחת כשרות וסבלית. לטענתם, המדריכה היתה נתונה תחת לחץ מתמיד והתובעים נאלצו לסייע לה. 
בהמשך הטיול, נאלצו התובעים למלא תורנות מטבח בהיעדר כח אדם, לסייע בהכנת הארוחה עבור 44 נפשות, לערוך את שולחן האוכל, לפנותו ואף לאסוף את האשפה. לטענתם, נאלצו לסייע למדריכה בסחיבת והעמסת ציוד.
לטענתם, הנתבעת לא הזמינה סיוע מספיק לצורך סחיבת הציוד ותוך כדי שהתובעים מבצעים מטלות שונות, נגנבו שני תיקים, האחד של  הנתבע 20 מר תהילה והשני של המדריכה.
9.	הנתבעת דחתה את טענות התובעים על פיהן, למדריכה לא ניתן כוח עזר. לטענתה, מספר תובעים סייעו למדריכה באופן מינורי, בהתנדבות ומרצון, ללא רמז לחוסר שביעות רצון או התנגדות. לטענתה, המדריכה היתה מסתדרת גם ללא סיוע של התובעים וככל שהיתה יודעת כי סיוע זה יגרור תביעה, הרי שהיתה מוותרת עליו. לטענתה, אין כל הוכחה כי המדריכה לא היתה מסתדרת ללא הסיוע המינורי שקיבלה. 
הנתבעת טוענת, כי הציוד של התובע מר תהילה ושל המדריכה נגנב מהם מפני שהם לא השגיחו עליו כנדרש. מר תהילה, כמו אחרים, סייע בפריקת הציוד מרצונו הטוב ואף אחד לא כפה עליו לעשות זאת. הסיוע שנתן מר תהלה לא פטר אותו מלהשגיח על חפציו ואין כל עילה כנגד הנתבעת בגין גניבה זו. 
10.	הנתבעת בתצהירים שהוגשו מטעמה ובסיכומיה, אינה מכחישה כי התובעים סייעו במהלך הטיול למדריכה. אולם, לטענתה, הסיוע היה וולנטרי ולא בכפיה. 
	התובע מר שמעון משה שנחקר על תצהירו העיד בעמ' 14-13 כדלקמן:

"ש:      מפנה לסעיף 7 לתצהירך – המדריכה אומרת שהציוד הכללי הנוסף היה כלים חד פעמיים, שהיו מרוכזים ב-9 צ'ימידנים. נכון?
ת:       היו גם שני ארגזים. הצ'ימידנים היו גדולים.
ש:      מתי האצילו לך את תפקיד הסבלות? בשני מקומות לא היו סבלים שעשו זאת, ביום הראשון כשהגעתם בטיסה וביום האחרון, נכון?
ת:       לא. כל יום הינו עוזרים לפרק את הציוד מהאוטובוס, להעביר למטבח ולעזור לה לבשל. היא ביקשה מאיתנו ואנחנו עזרנו לה. אני לא אמרתי לה שאני לא רוצה. ביום הראשון אני הייתי בין הראשונים שהתנדבתי לעזור לבשל, אתה רוצה שאני אשאר בלי אוכל ולא אעזור ליהודי שסובל.
ש:      מתי זה נגמר טוב הלב שלך?
ת:       עד שהיא הפכה להיות איתנו ברוגז ולא רצתה לדבר איתנו יותר. 
ש:      זה היה בשבת?
ת:       לא. אני בשבת עזרתי וניקיתי, הייתי מלצר."

ראה בעניין זה גם את עדותה של  ד"ר מייזליש בעמ' 30 ש' 20-6 לפרוטוקול:

"ש:      בחדר האוכל מה עשית?
ת:       מאיתנו נדרש הרבה יותר מהמקובל בטיולים. הייתי בהרבה טיולים מאורגנים, מאיתנו נדרש כאן הרבה יותר מהמקובל. 
ש:      ממך מה נדרש?
ת:       להוריד כוסות, לשים כוסות, זה התבקש מהסיטואציה הזאת. אם אנו לא היינו עושים זאת אף אחד לא היה עושה זאת.
ש:      דרשה ממך המדריכה?
ת:       כן. לנו לא היה קשר עם אנשי השירות האחרים. לנו היא אמרה בואו נחתוך, בואו נוריד.
ש:      ואת אמרת לה בסדר ומחר אני אגיש תביעה.
ת:       לא חשבנו אז להגיש תביעה. 
ש:      דרשה או לא דרשה?
ת:       דרשה.
ש:      גילית סימני התנגדות?
ת:       לא בדיוק. 
ש:      למה?
ת:       כי אם לא היינו עושים לא היינו אוכלים." 

כמו מר משה, כך גם הצהירו תובעים נוספים, בדבר הצורך בסיועם המתמיד לאורך הטיול למדריכה ואין צורך לחזור על הדברים. 
הגב' הלפרין בסעיף 5 לתצהירה ציינה, כי התובעים לא נדרשו לסייע לה בדבר. לטענתה, חלקם ביקשו לסייע לה מרצונם החופשי, אולם תפקידה המורכב לא הפריע לה לנהל את הטיול ביד רמה גם ללא סיוע התובעים וככל שהיתה יודעת כי סיוע וולנטרי זה ינוצל לצרכי תביעה, בוודאי שהיתה מוותרת עליו. 
בחקירתה הנגדית (ר' בע"מ 49 לפרוט' הדיון) מפרטת הגב' הלפרין את נושא העמסת ופריקת ציוד מהאוטובוס. לדבריה, רק לאחר שהאוטובוס כבר היה עמוס, היא והתובעים פרקו והעמיסו שוב את הציוד משום שראו שחסרים להם תיקים. לדבריה, אינה זוכרת שגם בהעמסת הציוד הראשונה היא והתובעים נאלצו לעשות זאת בעצמם, שכן זה תפקידו של נהג האוטובוס וככל שלא היה עושה כן, היא היתה מתלוננת על כך (עמ' 49 ש' 26 לפרוטוקול). 
	בחקירתה בבית המשפט בעמ' 48 ש' 18-13 וש' 29-28 העידה כדלקמן: 

"ש:      אז אתם מגיעים ליעד ומי שם עוזר להוציא את הצימידנם. 
ת:       אישית אני יכולה לעשות את הכל לבד. 
ש:      מי עוזר לך.
ת:       אין לי צורך בעזרת הקבוצה. הצימדנים הם לא כבדים והם קלים כי זה כלים חד פעמיים וכוסות וכל מיני אבקות ותוספי מזון. אבל כשהקבוצה רואה את הצימדנים רצים על סרט הנע הם עוזרים. עקרונית אני יכולה לעשות את הדברים לבד. 
......
ש:      ארגזים מכילים ציוד ל-44 איש ל-9-10 ימים. 
ת:       נכון. את ארוחת הבוקר אנו מקבלים במלון, לכן זה כולל את הכלים ואת התבלינים וגם סיר למרק וביצים." 

בהמשך עדותה מפרטת הגב' הלפרין את העזרה שקיבלה מהתובעים והעידה כך (ר' בעמ' 54 ש' 32-18 לפרו' הדיון):

"ש:      כל מי שטוען בתצהיר שלו שהוא חתך סלט בטח לא לחברי הקבוצה?
ת:       כן.המלצור היחיד היה בשבת שדוד עזר לי שזה אני והוא ושאר הערבים יש מזנונים. 
ש:      זה שהאנשים אומרים שהיו צריכים לפנות את החד פעמי לאשפה או לערוך את השולחנות. 
ת:       אני לא מבקשת מאנשים מעולם שיעזרו לי. אני קמה שעה לפני הקבוצה, אני מסדרת את
הכל ועורכת את השולחנות. אני שמה חמאה לכל אחד וביצה ועגבניה כדי שלא יתנפלו ויהיה חסר, תוך כדי מגיעות המשכימות קום שזו היתה ד"ר מייזליש ועוד אחת והם שואלות אותי ורדה רוצה עזרה ואם נשאר לי לשים מזלגות וסכינים אז הם עוזרים. אנו מקבלים חדר משלנו עם כלים חד פעמיים אז אני מסדרת ולא אנשי המלון. 
ש:      כשאת נוסעת לחופשה בבית מלון את עורכת לעצמך את השולחן.
ת:       לא. 
ש:      את מפנה מהשולחן?
ת:       לא. מה שהם היו צריכים לעשות זה שאם נשאר כלים חד פעמיים זה לאסוף אותם ולשמור אותם. אז בפירוש היו אוספים לי ערימות של צלחות וכוסות כדי שאני אכניס אותם לארגזים והיתה שקית זבל שחורה לפינוי למי שרוצה לפנות דברים גם פתחתי כמה קופסאות." 

מר גליק, מטעם הנתבעת, בחקירתו בעמ' 45 ש' 3-6 העיד כדלקמן:

"ש:      כל טענות התובעים שהם שמו סכום ופינו צלחות , כל אלה טענות שלא אמת. 
ת:       מה שכרגע תיארת זה אמת לאמיתה אבל עשו את זה מרצון ומהתנדבות. 
ש:      אם לטיול צורפו 3 נציגים של הסתדרות המורים שהיו צריכים להוות כוח עזר למדריכה למה הם פשוט לא עשו את זה יחד עם המדריכה הרי נסעו חינם. 
ת:       רק אחד נסע חינם ועל זה כבר דנו לפני כחצי שעה." 

כלומר, הנתבעת לא מכחישה שהתובעים "עבדו" יחד עם המדריכה בטיול עליו שילמו ממיטב כספם, אולם, לשיטתה, הם עשו זאת לא בכפיה, אלא בהתנדבות. 
הנתבעת אף מודה כי יש צורך בסיוע נוסף מעבר לעבודת המדריכה. על כן לטענתה, אחד המטיילים שאינו תובע כאן, נסע בחינם תוך כוונה שיהווה כוח עזר למדריכה. 
התובעים מציינים בסיכומיהם כי הנתבעת נמנעה מלהביא לעדות את הנוסעים האחרים שלא הצטפרו לתביעה ובפרט את מי שנסעו חינם והיו אמורים לסייע למדריכה. לטענת התובעים, בהתאם להלכה,  יש לזקוף המנעות זו לחובת הנתבעת. אכן, מצאתי כי יש ליחס משקל לכך שהנתבעת נמנעה מלהביא לעדות עדים שיכלו לתמוך בגרסתה ובפרט את מי שנסע ללא תשלום ואמור היה להושיט את הסיוע למדריכה. 
לאחר ששמעתי את הצדדים בעניין זה, ועיינתי בחומר לפני, אני מוצאת כי אכן היה מורגש חוסר בכח אדם מטעם הנתבעת, אשר היה בו כדי להשפיע על רמת השירות בטיול.  אני מוצאת כי התובעים ביצעו משימות אשר אמנם לא "חויבו" לבצע, אך בכורך הנסיבות מצאו את עצמם נדרשים לבצעם על מנת שהטיול יתנהל כסדרו. 
11.	התובעים טוענים לאחריות הנתבעת בגין גניבת תיקו של מר תהילה, שנגנב בשעה שסייע בסחיבת הציוד. 
מר תהילה הצהיר כי כאשר נאלץ לסייע למדריכה, נגנבו ממנו חפציו האישיים. לטענתו, האירוע גרם לו למפח נפש גדול, והוא מאשים את הנתבעת באירוע הגניבה, שכן ככל שלא היה צריך לסייע למדריכה לא היה נגנב הציוד. בחקירתו נשאל מדוע לא ביקש מאישתו שתשגיח על הציוד שלו והשיב כי היא היתה עסוקה עם הציוד שלה. כשנשאל מדוע הסיר מעצמו אחריות לציודו, ציין כי לא היתה לו אפשרות להשגיח עליו שכן היה עסוק בלסחוב ציוד של הנתבעת (עמ' 19 ש' 29-23). 
	הגב' הלפרין בתצהירה ציינה, כי חפציה וחפציו של מר תהילה נגנבו משום שהם לא השגיחו עליהם כראוי וכי הוא סייע לה מרצונו החופשי ולא תוך כפיה. 
אני מוצאת כי מתן הסיוע למדריכה אינו פוטר את מר תהילה מלהשגיח על חפציו האישיים כפי שלא היה אמור להותיר את התיק ללא השגחה אילו היה עוסק לשעה קלה בענייניו . סביר היה כי במצב דברים זה יבקש מאדם אחר שישגיח על חפציו,  ככל שביקש לסייע למדריכה. 
סיכומו של דבר, אני סבורה כי לא הוכח כי הנתבעת אחראית בנזיקין בגין כך שתיקו של מר תהילה נגנב. 
מעבר לנדרש אציין, כי מר תהילה לא פרט את נזקיו כתוצאה מהגניבה ולא העריך את הנזק הכספי שנגרם לו (ר' סעיף 10 לתצהירו). 
לנוכח כל האמור, לא מצאתי כי יש לחייב את הנתבעת בפיצוי מר תהילה בגין כך שתיקו נגנב.

הגשת מזון כשר בטיסה מוינה לשטוקהולם וחזרה
12.	התובעים טוענים, כי לא הוגש מזון כשר בטיסה מוינה לשטוקהולם וכן בכיוון ההפוך. 
הנתבעת טוענת, כי הטיסה שבין וינה לשטוקהולם הינה טיסת המשך של כשעה ולא מוגשת בה ארוחה, אלא חטיפים בלבד. לטענתה, ממילא הזמינה לתובעים מזון כשר לטיסה וככל שכזה לא סופק להם היא איננה נושאת באחריות לכך.
חקירת שני הצדדים העלתה כי אכן מדובר בטיסה קצרה של כשעה. מתוך העדויות נלמד כי בטיסה זו הוגשו ליתר הנוסעים חטיפים כאשר חלק מהתובעים טוענים כי הוגשה ארוחה קלה והם הרגישו מופלים (בעניין זה ר' בין היתר עמ' 13 ש' 26-16 וכן עמ' 19 ש' 24-20 לפרוטוקול). 
מכיוון שאין מחלוקת כי מדובר בטיסת המשך של כשעה בלבד, מקובלת עלי גרסת הנתבעת על פיה לא מוגשת בטיסה זו ארוחה אלא שתיה קלה וחטיפים. 
לא הוכח ע"י התובעים כי הוגשה בטיסה ארוחה וכי הנתבעת לא דאגה להזמנת ארוחה כשרה לתובעים ולפיכך אין מקום לפיצוי בענין זה.
הטענות לענין השבת
13.	לב ליבה של התובענה כאן, מצוי בטענה כי את השבת שבילו התובעים בברגן הם נאלצו, לאור התנהלות לא נכונה של הנתבעת לטענתם, לבלות בתנאים שאינם סבירים ואף נאלצו לחלל שבת בשל חוסר התאמה של המלון בו שוכנו לצרכיהם כשומרי שבת. 
	הטענות שהעלו התובעים הינן מרובות ומפורטות. הצדדים מיקדו את טענותיהם בשתי סוגיית מרכזיות, בקשר לשמירת השבת, נושא המפתחות האלקטרונים וסוגיית הטלטול. 
14.	בסיכומי הנתבעת, הנתבעת מתמקדת בטענה לפיה, מבחינת הלכתית לא היתה הצדקה לתובעים לחלל שבת, שכן לא מדובר היה במצב דברים של פיקוח נפש. לכן, לשיטת הנתבעת, ככל שהתובעים בחרו בכל זאת לחלל שבת, הרי שעשו כן באחריותם ואינם יכולים לתבוע פיצוי בגין כך מהנתבעת.
	סיכומי התשובה מטעם התובעים, התמקדו כולם בנקודה זו. התובעים אינם חולקים על כך שמבחינת הלכתית אין הצדקה לחילול שבת אלא במצב דברים של פיקוח נפש, אשר לא התקיים בטיול. התובעים טוענים, כי הנתבעת לא עמדה בהתחייבותיה החוזיות ולכן הביאה אותם למצב בו חיללו שבת.
15.	יאמר מייד, כי פסק דין זה אינו בא להכריע בסוגיות ההלכתיות, מה יחשב כחילול שבת ובכלל זאת מה הוא טלטול, באילו מצבים הוא מותר, לשם דוגמא האם נשיאת תרופות  מותרת. כך גם לא לעניין פתיחת דלתות בשבת או אכילת מזון שנרכש בשבת על ידי גוי. לעניין זה לא הובאו חוות דעת ואף לא היה בכך צורך. 
בפסק דין זה יש להכריע האם הנתבעת עמדה בתנאים אותם התחייבה לספק לתובעים בהיותם ציבור דתי שומר מסורת וככל שלא עשתה כן, האם כתוצאה מפעולתה או מחדליה נגרם לתובעים נזק לא ממוני. לפיכך, אינני מקבלת את טענת הנתבעת שאין מקום לפסוק פיצוי שכן לתובעים לא היתה הצדקה לחלל שבת. זאת, משום שעל הנתבעת היה לעמוד בהתחייבויתיה וככל שלא עשתה כן, עליה לפצות את התובעים בגין הנזק שנגרם להם.
16.	כפי שכבר צוין, התובעים טוענים כי הנתבעת לא סיפקה להם את התנאים הנדרשים לטיול של שומרי שבת כפי שהתחייבה. הנתבעת לא התמקדה בסיכומיה בטענות הספציפיות של התובעים לענין זה. 
בכל הנוגע למפתחות, התובעים טוענים, כי הם קיבלו כרטיס מגנטי אשר לא ניתן לעשות בו שימוש בשבת. לטענתם, נאלצו להשאיר את דלת חדרם פתוחה ולהיסחב עם חפציהם האישיים. המדריכה קיבלה מפתח מאסטר אחד לכל הקבוצה שלא היה זמין לכולם בשעת הצורך. 
הנתבעת טוענת, כי שיטת הכרטיס המגנטי פועלת במרבית המלונות בעולם. הפתרון הוא בדרך כלל שעובדי המלון משמשים כגויים של שבת לפתיחת הדלתות. במקרה דנן המדריכה אף הצליחה להשיג מפתח מאסטר, באמצעותו ניתן לפתוח את כל החדרים. 
הנתבעת טוענת, כי בחוברת הטיולים פירטה בהרחבה את שלל האמצעים שננקטים על ידה לסיפוק הצרכים הייחודיים של שומרי מצוות המשתתפים בטיוליה. אולם, אין ביכולתה להפוך את סקנדינביה לטריטוריה יהודית דתית בה יהיו בתי כנסת מסודרים בכל אתר. לטענתה, לא נעשה על ידה או בארגון הטיול על ידה כל חילול שבת ואף אחד מהתובעים לא נאלץ לחלל שבת בשל המעשים המיוחסים לה.
17.	אין מחלוקת שהמלון בברגן בו שהו התובעים ביום השבת היה ממוקם בשני בניינים שונים כאשר ישנו כביש שמפריד בניהם. בבניין אחד לנו התובעים ובבניין השני היה ממוקם חדר האוכל ששימש גם כחדר תפילה (רק שלושה מהמטיילים קיבלו חדר באותו מבנה שבו ממוקם חדר האוכל). למעשה, הנתבעים נאלצו לעבור מבניין לבניין שכן באחד היה החדר בו לנו ובשני היה חדר האוכל ששימש גם כחדר תפילה. 
18.	גם בעניין זה, לאור ריבוי התובעים נמסר מידע רב. 
כך למשל, מר משה העיד  כך (ר' עמ' 16-17 לפרו' הדיון):

"ש:      ספר לי מה היתה הבעיה בנושא המפתחות?
ת:       היו שתי בעיות. הראשונה היתה שהמפתחות הרגילים של החדרים לא פעלו, כנראה בחרו את המלון בגלל המפתחות אבל הם לא עבדו ולכן נאלצנו להשאיר את הדלתות פתוחות, יש אנשים שסגרו את הדלתות ואז היה מפתח מסטר בידי אדם אחד. בדלת הכניסה היה אפשרות לפתוח רק באמצעות קוד סודי – הכניסה לבניין – הפתרון היה ללחוץ על המקשים ולפתוח את הדלת. 
ש:      ולא הינחו אתכם לגבי עובד המלון שיפתח.
ת:       ניסינו והוא לא הבין מה רוצים ממנו אז לחצתי על הכפתורים ונאלצתי לחלל שבת. 
ש:      המדריכה אמרה לכם שהיה עובד שהונחה לפתוח לכם כל פעם את הדלת וזה לא קרה?
ת:       חלק מהזמן הוא לא היה והיתה בחורה שלא הבינה מה רוצים ממנה. ניסיתי להיכנס דרך פירצה שהיתה פתוחה ולא נתנו לי."
	מר גואטה העיד כך (ר' עמ' 21 לפרו' הדיון):

"ש:      איך אילצו אותך לחלל שבת?
ת:       לפני שנכנסו למלון קיבלנו תדרוך שיש קודן כניסה ובכניסה יעמוד נציג המלון ואנו נסמן לו בידיים או ברגליים או בקודים או בשפת גוף שאנחנו רוצים להיכנס, הוא יבין והוא יפתח את הדלת. בחדרים הם מצאו פתרון שנתנו מפתח מסטר לזוג שהיו בירח דבש. חזרנו מהתפילות בליל שבת ולא היתה בעיה, הבחור בא ופתח את החדרים לכולם. אני רציתי לצאת בלילה לראות את העיר, לא יכולתי לרדת כי לא יכולתי להטריד את הזוג הזה וגם כי לא היה שוער בכניסה. אני לא אדפוק ב-1 בלילה אצל זוג בירח דבש לבקש שיפתח לי את הדלת כשאני חוזר. 
ש:      אתה רצית לחזור ב-1 בלילה?
ת:       כן.
ש:      נאמר שהשעה 20:00, איך אתה פונה אליהם אם אתה בא מבחוץ?
ת:       באותו יום בצהרים הוחלט לצאת לטיול במתחם המלון במסגרת קבוצתית. אני יצאתי לטיול הזה אחרי 20 דקות כולי נרטבתי מכף רגל ועד הראש....
ש:      חוזר על השאלה. האם יצא עוד משהו בלילה? יכולת לבקש ממנו את המפתח?
ת:       אני לא הלכתי לבדוק מי יצא.
ש:      איפה עוד היה חילול שבת?
ת:       כשחזרתי למלון רטוב, אני מחכה 5 דקות, 10 דקות ולא היה איש בכניסה, כולי רטוב, רוחות, מה אני אמור לעשות? לקבל דלקת ריאות? נאלצתי ללחוץ על הלחצן בשבת וכנ"ל להיכנס לחדר. 
ש:      אחרי שחזרת והגעת הלכת לשאול שאלת רב אם נהגת בסדר או לא בסדר?
ת:       לא הלכתי לשאול שאלת רב.
ש:      לפי הבנתך היית באילוץ מסוים שנאלצת לחלל שבת. אם לא היתה ברירה – אז בסדר, אם לא היתה לך ברירה יש לך בעיה עם הקב"ה ולא עם הנתבעת. אם הנתבעת הכניסה אותך למצב הזה זה לא אומר שהיא אחראית. תסביר לי.
ת:       ברגע שהגעתי לטיול כזה אני רוצה שיבטיחו לי את הדברים הספציפיים של שומר מצוות. זה לא קוים."

19.	המדריכה, הגב' הלפרין בחקירתה העידה כי היום בכל אירופה אין מלונות עם מפתחות וכי בטיולים מסוג זה, פותרים את הבעיה באמצעות שכירת שירותיו של גוי של שבת. לטענתה, עמד לרשותם למשך 24 שעות מצאת השבת ועד לכניסתה גוי של שבת, לטענתה היא אף מקבלת תקציב מיוחד לשם כך. עוד הסבירה בחקירתה, כי לפני שבת הבהירה לעובדי המלון, שברגע שהקבוצה עוזבת את המלון ועוברת לבניין השני על הגוי של שבת לרוץ קדימה ולפתוח את המבנה של המגורים (עמ' 51 ש' 10-6). 
כך בעדותה של הגב' הלפרין (ר' עמ' 51 לפרוט' הדיון):
"ש:	בעצם שאלו אותך חברי הקבוצה למה ברגן נבחרה לשבת, דיברת איתם על העובדה שהמלון הזה הוא מלון מיוחד בגלל שיש מפתחות רגילים. 
ת:       לא. ברגן היא חלק מהמסלול מכיון שמדובר בטיול לולאה אז ברגן היא סוף המעגל ואז מתחילים לחזור. היום בכל אירופה אין מלונות עם מפתחות. 
ש:      אז איך פותרים את הבעיה. 
ת:       מארגנים גוי של שבת שהוא פותח לנו את הדלתות. 
ש:      גוי של שבת שהיה צריך להיות בכניסה למטה. 
ת:       זה לא ככה. לא היה צ ריך להיות בכניסה למטה. היו עובדי המלון של הבניין המרכזי ששם היה האוכל והתפילה והכל. ביקשנו שברגע שהקבוצה עוזבת את המלון ועוברת לבניין השני והוא רואה אותם שם אז הוא ירוץ קדימה ויפתח את המבנה של המגורים וזה הסידור. 
ש:      אם מישהו באמצע רוצה ללכת לאחד המבנים, אם מישהו חוזר רטוב מטיול ורוצה להיכנס למלון. 
ת:       עדיין הועמד לשירותנו 24 שעות מהרגע שנכנסה השבת עד שיצאה השבת. היה בבניין הראשי ופותח. שתי האחיות שהלכו עם התיק הם באו ביום ראשון, באו לספר לי שפתחו את הדלת לבד. 
ש:      שילמתם לאותו בחור שהיה צריך לעמוד כל הזמן.
ת:       וודאי. אני מקבלת תקציב מיוחד לקטע הזה. 
ש:      אז אם באמת כמו שאת אומרת היה בן אדם לשירותם כל הזמן ורץ ממבנה למבנה איך זה קורה שחיללו שבת. 
ת:       כל הדעות לא חיללו שבת. אלא אם זה היה מרצונם כמו שסיפרתי. הדלתות היו עם מפתחות. עשינו עוד יותר מאמצים. הדלתות היו עם מפתחות אלקטרונים וכדי להקל עליהם אז קיבלתי מהם את מפתח המסטר של המלון והם פתחו את הדלתות הפנימיות עם מפתח מסטר. 
ש:      זה לגבי החדרים עצמם. 
ת:       כן. 
ש:      לגבי הכניסה, איך זה קורה שהרבה אנשים מחללים שבת.
ת:       לדעתי, לא חיללו שבת לחלוטין מכיון שהבחור פתח להם את הדלת. 
ש:      יכול להיות מצב שהם סימנו לו ולא הבין או שלא היה שם. 
ת:       לא. הייתי במבנה הראשי וראיתי שהוא פתח להם את הדלת". 

בהמשך ציינה כי לדעתה "לא חיללו שבת לחלוטין" שכן הגוי של שבת פתח עבורם את הדלת. לטענה ככל שמי מהתובעים חילל שבת הרי שעשה זאת מתוך בחירתו האישית ולא היה בכך צורך. 
20.	עיון בעדויות שלפני מלמד, כי המדריכה אכן פעלה כדי לנסות להסדיר את עניין המפתחות. אולם, בפועל, בית המלון לא היה ערוך כראוי לקבלת הקבוצה המורכבת מתיירים דתיים לשבת. 
במבחן המציאות, כל עוד התובעים הגיעו כקבוצה, היה מי שיפתח עבורם את הדלת, בהתאם לסיכום עם המדריכה. אולם, אם ביקשו לצאת ולבוא לאחר שעת התפילה או בנפרד, מעדויות התובעים עולה כי עובד המלון לא עמד לרשותם 24 שעות ביממה לצורך פתיחת הדלתות, כנטען ע"י הנתבעת. אף היו מקרים שעובדי המלון לא הבינו שעליהם לפתוח למי מהתובעים את הדלת. 
כמו כן, לא מצאתי במתן מפתח מאסטר אחד לחדרים לקבוצה של כ- 44 מטיילים והפקדתו בידי אחד מהם, פתרון מספק .
21.	הסוגיה השניה איתה התמודדו התובעים היתה סוגיית הטלטול בשבת בהיעדר עירוב. 
לטענת התובעים, המרחק בין חדרי הלינה לחדר האוכל וחדר תפילה היה כזה שהתובעים נאלצו לטלטל בשבת חפצים הנחוצים לצרכים אישיים.
22.	לעניין טלטול חפצים בשבת, טוענת הנתבעת, כי גם אם היו משתכנים במלון המפואר ביותר בסקנדינביה לא היתה נחסכת מהם בעיית הטלטול בעת הליכתם לבית הכנסת הקרוב שכן מחוץ לישראל קיים "עירוב" רק במקומות בהם יש ריכוז יהודים. בנוסף, טוענת הנתבעת, כי הוצע לתובעים לאכסן את החפצים הנחוצים להם באולם שיועד לשמש בית כנסת טרם כניסת שבת ומרבית משתתפי הטיול אכן עשו כן. 
מר משה נחקר בעדותו לעניין נושא הטלטול והעירוב והעיד כך ( ר' עמ' 16-15 לפרוטוקול):

"ש:      אני רוצה להבין את הענין של העירוב. מה היו הצפיות שלך לנושא העירוב?
ת:       שנהיה כולנו בבית מלון אחד ובמקום אחד ויוצאים לטיול. בחו"ל יש בעיה שאסור לטלטל, אתה נמצא בבית מלון ואתה עושה את כל מה שצריך יחד ואחר כך הולכים לטייל באיזור הסביבה בלי מעיל ובלי מים וזה היו הציפיות שלי. במקום בו אני ישנתי לא היה חדר אוכל, לא היה מקום לתפילה, זה היה במרחק של יותר מ- 4 אמות.
ש:      באיזה מרחק היה חדר האוכל מהמקום שבו ישנת?
ת:       כ-40 או 50 מ' בין שני הבניינים.
ש:      ואתה היית 6 פעמים בטיול מאורגן, בוודאי פגשת בתי מלון מפוארים שהם לא נמצאים כולם בבניין אחד.
ת:       לא בשבת. לא טענתי כאן על רמת השירות, אני מדבר על שבת על זה שנאלצתי לחלל שבת. לא היתה לי ברירה וטלטלתי כדורים שאני צריך לקחת ממש בסמוך לאוכל והייתי צריך לקחת אותם איתי לשם, משקפי קריאה בשביל להתפלל, תרופות, מבניין אחד לבניין שני. 
ש:      ואם היה בית כנסת גדול במרחק של 10 אמות משם?
ת:       לא הייתי הולך לשם. מקובל בטיולים דתיים שהתפילה והאוכל הם באותו בניין, זה לגבי עירוב."
מר תהילה העיד גם כן בנושא הטלטול ( ר' בעמ' 24 ש' 21-14 לפרו' הדיון): 

"ש:      האם יש לך תלונה מה גשר היתה צריכה לעשות כדי למנוע טלטול?
ת:       לגרום להיות במקום אחד וכך פותרים את הבעיה. שנית - אם כבר התפצלנו שיהיה חדר סגור ונעול שלא יהיה לאף אחד אחר להיכנס ששם נוכל להשאיר את הדברים שלא נצטרך לטלטל.
ש:      ביקשת שיקצו חדר נעול? בדקת אם יש עירוב?
ת:       לא בדקתי את העירוב.
ש:      פנית למדריכה ואמרת שיש בעיה של עירוב?
ת:       אמרתי שלא בדקתי. סמכתי על החברה שתדאג מראש לדברים האלו."

לעומתם,  הגב' גלעדי העידה כך (ר' בעמ' 26 ש' 18-16):

"ש:      לך הפריע נושא הטלטול והעירוב?
ת:       לא. אני מראש עשיתי החלטה ולכן זה לא הפריע לי. השארתי הכל במלון וצעדתי בלא שום דבר לאן שצריך." 

הגב' הלפרין בסעיף 8(ב)(א)2 לתצהירה ציינה, כי קודם לכניסת השבת, הציעה לתובעים לאכסן את החפצים שאינם נחוצים להם ובכך להימנע מאיסור טלטול חפצים בשבת. לטענתה, מרבית משתתפי הטיול נהגו כמומלץ והביאו מראש את הסידורים והטליתות לאולם שיועד לתפילות.
בחקירתה בבית המשפט ציינה הגב' הלפרין כי היא כלל לא ידעה שמדובר במלון שבנוי משני מבנים (ר' עמ' 50 ש' לפרוט' הדיון). כמו כן, הודתה כי התקשרה לסוכן המקומי וביקשה ממנו בזמן אמת למצוא עבורה מלון אלטרנטיבי, אולם, לטענתה ביקשה לעשות זאת לא בשל שני המבנים, כי אם בשל חדר האוכל הקטן. יובהר כי חדר האוכל שימש גם חדר תפילה. 
כלומר, גם המדריכה כאשר הגיעה למלון, התרשמה כי אינו מתאים לצרכי התובעים וניסתה למצוא אלטרנטיבה אחרת.  
בהמשך נשאלה לעניין הספק הספציפי מולו התנהלה. כך בעדות של הגב' הלפרין (ר', בעמ' 50 ש' 30-24 לפרוט'):

"ש:      זה נכון שבטיול הזה זה היתה פעם ראשונה שאתם מתנהלים מול אותו ספק הספציפי הזה. 
ת:       הספק לא היה חדש. אנו עובדים עם איוון כל הזמן זה הפקיד של איוון שהיה חדש. 
ש:      לכן גם אמרת לחברי הקבוצה שהוא חדש והוא לא בקיא בפרטים הטכניים. 
ת:       נכון. אבל עם איוון עבדתי הרבה שנים. 
ש:      את אמרת להם גם שדווקא שבגלל אותו פקיד שהוא חדש הוא לא מבין את הצרכים של הציבור הדתי. 
ת:       אני משערת. אני גם הייתי במלונות יותר במרכזי ערים שהכל שם עם מפתחות כרטיסים." 
למעשה, המדריכה בעצמה העידה כי הפקיד החדש של הספק המקומי לא היה בקיא בצרכים של הציבור הדתי. 
מר גליק העיד כך (ר' בעמ' 39-38 לפרוט' הדיון):

"ש:      תסביר לי איך ביום שבת אתם ממקמים את התובעים בבית מלון שמורכב משני מבנים שונים לחלוטין, מפוצל, חדר התפילה וחדר האוכל נמצאים במקום אחר וחדרי השינה נמצאים במקום שני וכדי לעבור הם אמורים לעבור עבירה. איך זה קורה?
ת:       אני מדבר כאדם דתי. אנו בחברה שלנו מקפידים בקלה כחמורה כהוא זה. אם נוצר מצב שחלק מהמתפללים היו צריכים להיות במלון א' ויש מרחק בין מלון א' למלון ב' ואסור לטלטל על פי ההלכה. המדריכה במקרה זה מכינה את האנשים מראש במקרה זה. כל הדברים שצריך לפני כניסת השבת על מנת לא לטלטל מובאים בפני הציבור כי זה המצב כרגע, לפעמים צריך לשכן את הציבור שנמצאים במלון, המרחק לא היה גדול, מדובר על מטרים בודדים. במרחק הקצר הזה אסור לטלטל. המדריכה אומרת שהיא מכינה גוי של שבת, הכל מבחינה הלכתית, מכינה גוי שבת שמוכן להעלות אנשים. לפעמים קורה על מעלית, יכול להיות מצב שאנו מקבלים בית מלון וביקשנו קומות ראשונות ואני בתור מדריך מגיע ואנו רואים שקומה ראשונה זה קומה 10 , אז הגעתי שלוש שעות לפני כניסת שבת..
...
ש:      במקרה הזה היה גוי של שבת?
ת:       וודאי. 
ש:      היה גוי של שבת שורדה הקציבה לתובעים, לקבוצה, למשל לצורך טלטול החפצים שלהם מבניין לבניין. 
ת:       וודאי. לזה היא לא צריכה להציג גוי שבת. אמרתי בתחילת העדות שלי שהיא ביום שישי היא מודיעה על הדברים מראש, אין הרבה מה להכין. סך הכל הבעיה בנושא טלטול זה הטלית זה הבעיה היחידה להעביר אותה ממקום למקום."

כמו כן, נשאל מר גליק (ר' בעמ' 44 ש' 24-14 לפרוט' הדיון) לעניין בדיקות ההתאמה שעורכת הנתבעת במלון לפני שהיא מזמינה בו חדרים לציבור דתי ליום השבת: 
 
"ש:      האם אתם כחברה לא מצאתם לנכון לפני שאתם שולחים קבוצה מעל 40 איש לבדוק על אותו מלון שאותו קבוצה דתית צריכה לשהות בו בשישי שבת קצת מעבר למה שכתוב באינטרנט ואתה מצרף לתצהירך. 
ת:       מכיון שאנו לא מסתמכים על מה שאנשים כותבים, מכיון שדברים מהסוג הזה יכולים לכתוב מתחרים ויש להם עניין לכתוב דברים לא טובים על המלון. אנו לא מסתמכים רק על מה שכתוב ולמרות שזה דרגת מלון טובה לא הסתמכנו על זה, שלחנו את הספק שלנו מבחינת המקצועיות אם אפשר לאכלס קבוצה של 43 איש בשבת. התשובה היתה כנראה טלפונית. מי שעושה את הבירורים זה מחלקת האופרציה. 
ש:      איך זה שלא מצאתם לנכון להגיש תצהיר מי שבפועל עשה את הבדיקה מול הספק המקומי בארץ. למה לא הגיש תצהיר. 
ת:       לא התבקש כנראה." 

23.	התובעים טוענים והנתבעת לא הכחישה, כי בפועל התובעים הגיעו למלון בברגן סמוך לכניסת השבת. אין מחלוקת, כי מכיוון שמדובר בקבוצה גדולה של כ 44 מטיילים, סבלי המלון לא הספיקו להעלות את כל ציוד התובעים בו זמנית (עמ' 39 לחקירתו של מר גליק). 
לאור האמור, מקובלת עלי גרסת התובעים, על פיה חלקם לא הספיקו להתארגן בזמן הקצר שנותר להם כדי להכין את החפצים הנדרשים ולהעבירם לחדר תפילה שהיה ממוקם בבניין אחר מזה שבו הם השתכנו. השילוב בין ההגעה המאוחרת  לבין המצב העובדתי בו בית המלון ממוקם בשני בניינים שונים, אשר כביש מפריד בניהם וחדר תפילה אינו ממוקם באותו מבנה של חדרי התובעים, הקשה על התובעים בכל הנוגע לסוגיית הטלטול.
24.	מחקירת הגב' הלפרין ומר גליק עולה, כי הנתבעת בחרה את המלון באמצעות הספק המקומי איתו היא עובדת. עוד עולה, כי הנתבעת עובדת עם ספק זה שנים אולם, הפקיד הנוכחי שהיה בזמנים הרלוונטים היה חדש וכנראה לא היה ער לצרכים של המטיילים שומרי השבת. 
בפועל, הנתבעת לא הוכיחה כי היא ביצעה בדיקות לעניין ההתאמה של בית המלון שבו שיכנה את התובעים לצורכיהם כשומרי שבת. 
אין מחלוקת כי המדריכה מטעם הנתבעת לא הכירה את המלון בברגן ולא ידעה כי מדובר במלון הבנוי משני מבנים. גם אין מחלוקת כי ניסתה למצוא חלופה ולאתר מלון אלטרנטיבי שיקלוט את כל המטיילים, אולם כבר היה מאוחר מדי לכך. 
אציין, כי לא מצאתי להתיחס  לסוגית המצרכים לארוחת הבקר בשבת, שעה שהתובעים לא חזרו על טענותיהם בענין זה בסיכומיהם.
כמו כן, לא מצאתי כי יש צורך לדון בטענות התובעים לכך שכבר במלון בברגן הציעה להם הנתבעת פיצוי וזאת כדי לחזק טענתם בדבר כשלי הנתבעת, שכן אלו הוכחו כמפורט לעיל. 
25.	מצופה היה, כי הנתבעת תספק בית מלון אשר יהיה ערוך ברמה סבירה לקלוט אורחים שומרי שבת כאשר היא מבטיחה ללקוחות שלה טיול  המותאם לציבור הדתי. 
מתוך כל האמור לעיל, אני קובעת כי הנתבעת לא התארגנה במקרה זה באופן סביר ויעיל שיתן מענה ראוי לשהות של התובעים ביום השבת במלון בברגן.

טענות בדבר רמת בתי המלון
26.	התובעים טוענים, כי המלון בו שוכנו בשבת בברגן היה ממוקם באזור של בתי מרזח והיו בו שיכורים. לטענתם, אחד התובעים מר שמעון משה  עבר חוויה לא נעימה עם אחד השיכורים אשר חיבק ונישק אותו. בחזית המלון הסתובבו זונות ומסוממים והמלון עצמו היה ישן, מלוכלך ומוזנח. לטענתם, במסדרונות הבניין היו פזורים מגבות ומזרנים מלוכלכים והטינופת פשטה בכל. החצר האחורית של הבניין היתה מלאה בפסולת והסתובבו שם זונות. החדרים היו קטנים וצפופים, כאשר מר ידידה ציין בסעיף 23 י' לתצהירו כי בחדרו היו תיקנים וקורי עכביש. מפאת השבת לא יכלו התובעים לצאת מהמלון ומצאו עצמם כבולים לאזור המלון. במלון לא היתה מעלית ולתובעים הקשישים היה קשה להתנייד במלון. חדר האוכל ששימש גם כחדר תפילה היה קטן מכדי להחיל את כל הקבוצה, היה מלוכלך ועל רצפתו נשארו ז'יטונים, מה שהעיד על ייעודו המקורי.  
27.	בנוסף, התובעים טוענים, כי בערב האחרון לטיול הגיעו לאכסניה דמוית בית כלא, עם חדרים מוזנחים ומוכי יתושים. המלון ננעל בחצות הלילה וכל מי שביקש שירות לאחר שעה זו נאלץ להתקשר לביתו של הפקיד. כאשר הובהר לתובעים כי מי שיגיע לאחר חצות ימצא מלון נעול.
28.	הנתבעת טוענת, כי התחייבה לשכן את משתתפי הטיול בבתי מלון "דרגה ראשונה" או "דרגת תיירות טובה". דירוג בתי המלון נקבע עפ"י רשויות התיירות המקומית  בכל מקום ועל פי הקריטריונים המקובלים באותו מקום (הנתבעת מפנה לתנאי ההתקשרות). לטענתה המלון בברגן מצוי בקרבת אזור בילוי, תיאורו ותיאור סביבתו מוגזם.  
לטענתה, חדרי המלון היו נקיים וסבירים ותיאורם של התובעים מוגזם. לטענתה, כל חברי הקבוצה, למעט שלושה שאינם נמנים על התובעים, שוכנו בבניין אחד. במבנה השני הוקצה לקבוצה אולם נפרד ששימשם לתפילה וארוחות.
לגבי המלון בו שוכנו בלילה האחרון, מר גליק בסעיף 3.4 לתצהירו ציין, כי בלילה האחרון של הטיול, שוכנו התובעים במלון BYMOSH HEGN שבאזור קופנהגן. בסעיף 3.5 לתצהירו הצהיר כדלקמן:

"אני מסכים ומאשר, כי שני בתי המלון שהזכרתי לעיל, פחותים ברמתם מרמת בתי המלון ששימשו את התובעים במהלך הטיול.
עם זאת, אין בכך כדי לשנות מהעובדה שרמת בתי המלון הנ"ל תאמה את שהובטח שהסכם ההתקשרות".

29.	כפי שכבר צויין לעיל, הגב' הלפרין הודתה כי במלון בברגן חדר תפילה ששימש גם כחדר אוכל היה קטן וצפוף. אף לדבריה, היא ביקשה למצוא מלון חלופי אך ללא הצלחה. 
הגב' הלפרין אף הודתה כי הפאב היה בקומת הקרקע של הבניין בו התגוררו רוב התובעים (עמ' 54 ש' 3-1). כמו כן נשאלה האם נכון שהסתובבו באזור שיכורים וזונות והשיבה שזה כנראה נכון לגבי השעות הקטנות של הלילה משום שמדובר במרכז ברגן (בהמשך בש' 7). לדבריה, אכן מדובר במלון שאינו יפה כמו המלון בו התארחו באוסלו אולם המלון היה נקי. כן העידה, כי במסדרונות היו מזרונים של מיטות רזרבה (ש' 18-17).
ניתן אף ללמוד מכך שהמדריכה פעלה על מנת למצוא אלטרנטיבה אחרת על התרשמותה מהמקום בזמן אמת.
הנתבעת לא הכחישה לגופו של עניין את הטענות בדבר רמתו הירודה של המלון בלילה האחרון, אלא טענה כי מדובר במלון שדרגתו עונה לדרגה החוזית המובטחת. הנתבעת צירפה לתצהירו של מר גליק דף מפרסום רשמי של המלון מהאינטרנט כדי להוכיח טענתה בדבר רמת המלון. לא מצאתי כי די בכך כדי לסתור את טענות התובעים בדבר רמתו הירודה של המלון בו שהו בלילה האחרון.	 
שוכנעתי, כי הן המלון בברגן והן המלון באזור קופנהגן לא תאמו את הרמה לה התחייבה הנתבעת, בפרט לעניין המלון בברגן כאשר מלון זה יועד ליום השבת. 
העדר תקשורת וארגון
30.	התובעים העלו בכתב התביעה ובתצהירים טענות לפיהם הטיול לא היה מאורגן באופן סביר. הם לא הוזמנו לפגישת היכרות לפני הטיול, לא סופק מספר הטלפון של המדריכה והיא סירבה למסורו לתובעים מה שהקשה על תיאום בינם לבין המדריכה. לטענתם, נהג האוטובוס בשטוקהולם לא ידע כיצד להגיע למקום המפגש והתובעים נאלצו להמתין יותר משעתיים לבירור לאן יש להגיע. 
הנתבעת לא דאגה לארגן את כל התובעים כקבוצה ולכן כל אחד עבר בנפרד את הבירוקרטיה בשדה התעופה כך שלבסוף נאלצו כולם להמתין לכל המתעכבים. גם הישיבה במטוס היתה במפוזר ולא כקבוצה ולעיתים אף הופרדו זוגות. 
התובעים טוענים, כי שלושה מהם כלל לא היו רשומים לטיסה מקופנהגן לוינה ורק ברגע האחרון ולאחר בירורים רבים הצליחו למצוא להם מקום בטיסה.
32.	הנתבעת טוענת, כי תוכנית הטיול מפורטת לפי ימים ולא לפי שעות ונלקח בחשבון עיכוב בזמנים כאשר ההמתנות המתוארות לא חרגו מהסביר. הטלפון של המדריכה הינו טלפון פרטי והיא אינה מחוייבת למסור את מספרו. לטענתה היא אינה מחוייבת לערוך מפגש טרום הטיול.
הנתבעת מודה, כי השתבש המפגש בין המדריכה לבין המדריכה המקומית בשל אי הבנה אולם הדבר גרם לעיכוב קל ביותר ממנו לא נפגעו התובעים, אלא להפך, משום שהתובעים זכו להעשרת הסיור בשעות נוספות.
הנתבעת טוענת, כי בשל טעות אצל חברת התעופה, שלושה ממשתתפי הטיול לא נמנו על רשימת הנוסעים לטיסה. מדריכת הטיול טיפלה בעניין במקצועיות והבעיה נפתרה באופן שכל הקבוצה עלתה יחדיו לטיסה. 
33.	יצויין, כי התובעים לא התייחסו לטענות אלו בסיכומיהם. מעבר לנדרש, אציין כי בכל הנוגע לטענות שעניינן  אי מסירת מספר הטלפון האישי של המדריכה, אי קיום פגישת היכרות טרום הטיול, עיכוב קל בדרך או אפילו בעיית הרישום של שלושת התובעים לטיסה לארץ שנפתרה באמצעות המדריכה, מדובר לכל היותר בתקלות שמטבען יכולות לקרות בכל טיול ואין בהן כדי להצביע על רשלנות המקימה אחריות בנזיקין של הנתבעת כלפי התובעים.
הסעד המבוקש
34.	התובעים טוענים, לאחריות של הנתבעת מכוח חוק החוזים, חוק הגנת הצרכן, פקודת הנזיקין ובתקנות שירותי התיירות (סוכנויות) תשס"א- 2000.  התובעים טוענים לכשלון תמורה מוחלט, כאשר, לטענתם, הנתבעת גרמה לתובעים עוגמת נפש ומפח נפש שילווה אותם שנים בפרט לאור חילול השבת שנכפה עליהם ומעיק על מצפונם. בסיכומיהם הם טוענים כי יש לראות זאת כמצב בו "לא היה טיול".

35.	התובעים בסעיף 26 לכתב התביעה טוענים כי כל אחד מהם זכאי למלוא תמורת הטיול אשר שילם, כאשר סכום התביעה הינו ממוצע הסכומים ששולמו במכפלת מספר התובעים. יחד עם זאת ביקשו התובעים כי בשל כשלון התמורה יש לפסוק לכל אחד מהתובעים את הסכום ששילם בפועל בהתאם לקבלה או חשבונית שתוצג במהלך ניהול התביעה בשלב הראיות.
	התובעים ביקשו בכתב התביעה להציג בהמשך ההליך מסמכים, קבלות וחשבוניות שיצביעו כמה שילם כל אחד מהם כתמורה עבור הטיול, אולם מסמכים אלו לא צורפו לתצהירי התובעים ולא הובאו לפני בית המשפט כפי שהתחייב. לאור האמור, גם מטעם זה ממילא לא הוכח סכום התמורה ששילם כל אחד מהתובעים. 
יצוין כי נציג הנתבעת מר גליק מסר בעדותו פרטים בדבר עלות הטיול וההפרש המשוער בינו לבין טיול שאינו מיועד לציבור הדתי, בעמ' 25 ש' 25-9 לפרוטוקול:

"אנו תמיד יותר יקרים בגלל שהמלון תמיד במרכז, המלון הרבה כסף יחסית והדבר השני הוא הארוחות הכשרות, כל ארוחה כזו עולה 50 יורו. בין טיול דתי לחילוני יש הבדל של 400 דולר הפרשים תלוי כמה ימים נמשך הטיול. כל הטיול עלה בסביבות 10,000 ₪ ליחיד. זה היה טיול מסופסד של הסתדרות המורים, הטיול הרגיל יותר יקר. מי שהיה שייך להסתדרות המורים היה מסופסד, הרוב היו שם מהסתדרות המורים. "

כמו כן, טענו התובעים לעוגמת נפש בסך של 25,000 ₪ לכל אחד והעמידו את סכום התביעה הכולל על סך של 374,000 ₪.
התובעים הפנו בסיכומיהם לפסיקה בכל הנוגע לסכומים שנפסקו במקרים אחרים.
36.	הנתבעת מבקשת לדחות את התביעה. בסיכומיה, מבקשת מבית המשפט לתחום את התביעה למימדיה הראויים ולבחון את השאלה האם בתי המלון עמדו ברמה המובטחת בחוברת הטיולים ולא למקד את התביעה לפגיעה ברגשות דתיים. 
	הנתבעת בסיכומיה ציינה, כי ככל שבית המשפט ימצא כי יש לפצות את התובעים בסכום כל שהוא הנמוך מסכום התביעה, מתבקש בית המשפט לחייב את הנתבעת בתשלום הוצאות המשפט באופן יחסי לסכום שיפסק.
37.	לא מצאתי כי ניתן לומר שמחדלי הנתבעת בארגון הטיול כפי שפורטו בפסק הדין עולים כדי כשלון תמורה מלא. לא ניתן להתעלם מכך שהתובעים יצאו לטיול מעשיר בן 12 ימים, במהלכו בילו במספר מדינות, התובעים לנו מרבית הלילות בבתי מלון ברמה נאותה בהתאם למובטח  וקיבלו את שאר השירותים שנכללו בטיול. 
	לפיכך, אין מקום להשבה מלאה של התמורה ששולמה כמבוקש על ידי התובעים.
38.	יחד עם זאת, מכיוון שקבעתי כי הנתבעת לא עמדה במלוא התחייבויותיה, ולא מילאה את חלקה כמצופה, יש להעריך את גובה הנזק שנגרם לתובעים. 
מצאתי כי הנתבעת במעשיה ו/או מחדליה, גרמה לתובעים עוגמת נפש. 
	לאור האמור, לאחר ששקלתי  את עוגמת הנפש שנגרמה לתובעים בגין הפרת ההתחייבויות על ידי הנתבעת בהתאם למפורט בהרחבה בפסק הדין, אני מוצאת כי על הנתבעת לפצות כל אחד מהתובעים בסך של 3,700 ₪ המביא בסה"כ סך של 125,800 ₪). 
	לנוכח האמור, אני מחייבת את הנתבעת לשלם לתובעים, תוך 30 יום, את הסך הכולל של  לכל אחד מהתובעים בנפרד את הסך של 3,700 ₪ (ובסה"כ סך של 125,800 ₪). כמו כן, הנתבעת תישא בהוצאות התובעים, ביחד ולחוד, שיעמדו בנסיבות ובשים לב לסכום שנפסק, על סך של 5,000 ש"ח וכן בשכ"ט עו"ד לתובעים, ביחד ולחוד, בסך של 12,000 ₪ .
	המזכירות תמציא פסק הדין לב"כ הצדדים

ניתן היום,  כ"ד אייר תשע"ב, 16 מאי 2012, בהעדר הצדדים.